- Hej, hej! - Hej.
- Ska jag ta ett foto på er ihop? - Nej, kanske i morgon.
- Var kommer ni ifrån? - Sverige.
- Vad heter du, stormästarn? - Harry.
Harry... Det tar två sekunder. Det är lugnt. Det är gratis.
Jag tar en snygg bild på er ihop. Följ med här. Det tar bara två minuter.
Titta hitåt. Fint.
Är du världsmästare på skidor? Ja, det är du.
- Är du världsmästare på skidor? - Ställ dig bredvid din bror.
Madame bredvid dottern, och herrn bredvid frun. Tjusigt.
Det tar bara två minuter. Titta på mig. Ett, två...
Får jag se ett vackert leende? Kan herrn ställa sig bredvid sin fru?
Fint. Titta på mig.
Stå upp ihop. Då tar vi det första. Ett, två, le! Tjusigt!
Och så ett till. Titta på mig. Ett, två...
Fint. Och ett till. Ett, två...
Utmärkt. Damen, herrn...
Kan herrn lägga armen så här?
Utmärkt. Tillsammans. Kan du stå så här med din bror?
Håll om Harry på samma sätt som jag håller om dig.
Jättebra. Titta på mig nu, allihop.
Känns det okej, Harry? Skidmästaren!
- Ett, två. Titta hitåt. - Vinnarleendet nu.
Mycket bra. Ett till likadant. Och ett till.
Kan herrn luta huvudet mot sin fru?
- Huvudena mot varandra. - Så här?
Perfekt. Ett, två, le. Jättebra!
Released on www.Danishbits.org
- Gick det bra? - Ja.
Jag håller det lite öppet. Det verkar rätt lugnt på hemmafronten.
- Så du har barn? - Ja, jag har två tjejer.
- Hur gamla är de? - De är elva och tretton.
Men de fick inte följa med hit?
Nej, nej, nej. Det är dem jag tar semester ifrån.
Okej... Det låter ju härligt.
Vi är här för att Tomas jobbar så mycket.
Nu får han fem dagar på sig att fokusera på sin familj. - Eller hur?
- Wow! Då vet man det. - Hörni, ha en bra dag!
Ja, tack detsamma. - Hej!
- Vera, kom! - Mår du dåligt, eller?
- Kom så går vi ut. - Kan du hjälpa mig?
- Har du kissat? - Jag behöver hjälp med de här!
Kom hit, då.
Kom igen, Harry!
- Den är fin... - Ja, den är fin.
Ljuset är verkligen perfekt på bilderna.
- Titta på hans ögon... - Han är vacker.
De här passar bra ihop.
- Vad heter hon? - Vera.
- Och han? - Harry.
Är du trött? Va? Är du trött?
Jag är jättestolt över dig i dag.
Men snälla! Nej... Tar du dem?
- Jag tar dem! - Jag har ena här.
Du... Vi är alldeles snart framme.
Så. Nej! Vänta. Inte på mina skidor.
Så! Okej?
Du är värsta skidåkaren. Va?
Tomas, det är inte konstigt att han är sån. Vi har inte ätit på hela dagen.
- Pappa, ska vi av här? - Nej, och vad då?
Det är inte så konstigt att han är lite trött.
Vad ska jag svara på det? - Vad säger du?
- Ska jag gå av här? - Ja, där uppe.
Harry!
Jag tar inte det där nu.
- Kollar du mobilen nu? - Nej, det gör jag faktiskt inte.
Harry, ge mig telefonen.
Tack.
- Det ser jättebra ut. - Det ser väldigt bra ut.
- Tack. - Varsågoda. Smaklig måltid.
Det var jättegott.
Smaka.
Jättegott.
Finns det ingen parmesanost?
Vad var det?
Oj! Kolla, Harry!
- Tomas, det är ju en lavin, eller? - Ja, fast den är kontrollerad.
Det är såna jäkla krafter!
- Är det säkert, då? - Ja, de vet vad de gör.
Pappa!
- Den verkar inte så kontrollerad. - Pappa!
Harry, det är lugnt!
- Pappa! - Harry.
Tomas!
- Tomas! - Pappa!
Gick det bra?
- Allt väl? - Jag vet inte.
Är allt okej?
- Är faran över? - Ja, det är ingen fara nu.
Hur är det med dig?
Gick det bra?
- Är du okej? - Ja.
Ja? Det gick bra?!
Det gick bra. Bra...
Var är pappa?
Vera, gå och sätt dig.
Jag har kvar min cigg!
Det där var ju...
Jäklar!
Gick det bra?
De vet ju vad de gör, men vad fan! Det där var...
Där kommer solen.
Mamma!
- Mamma, vänta! - Mamma!
- Ebba, vad fan. Du kan väl vänta! - Gå in. Kom igen.
Vera, gå in nu. In!
Vad är det?
- Harry, gå in. - Vad gör du?
- Det är nån här. - Gå in så länge.
Gå in nu, Harry. Vi ska bara prata lite. Gud!
Ja?
Du verkar lite irriterad.
Okej.
Är du det, eller?
Nej.
Okej.
Jag vet inte. Borde jag vara det?
Nej, jag tycker inte det.
Nej...
Nej.
Okej...
- Vi kanske ska gå in. - Ja.
Oj. Hej.
Förlåt.
Inte mycket skidåkning i dag?
Nej, men senare.
- Hej då. - Tack. Hej då.
Hej.
Du...
Rör inte mig.
Harry...
Är du arg?
Hur är läget, Harry?
Hallojsan?
Är allt bra, eller?
Du, prata med mig.
Sluta!
Du måste förstå att vi behöver få lov att prata ensamma ibland.
- Ska vi prata... - Gå ut!
Jag förstår att ni är arga, men vi kan väl prata om det som hände?
Vera?
Jag förstår att ni är arga, men...
Förlåt att vi...
- Om du inte... - Gå ut!
Jag tar den om vi inte kan prata.
Vad är det för ton ni har?
Gå ut!
Men hör du inte vad vi säger? Gå ut!
- Du får också gå ut! - Ja, vi går ut, då.
- Vi kommer tillbaka om tio minuter. - Nej!
- Vera, du bestämmer inte i familjen. - Gå ut!
- Ska vi gå ut ur vårt rum? - Ja.
Vad flinar ni åt?
- Du... - Ja?
Bra. Du har kontroll.
- Ska jag ta den? - Ska jag försöka? Nähä.
Oj!
- Är det bara pappa som ska köra den? - Nej.
- Har du aldrig kört förut? - Nej, jag har inte det.
- Du har stått och övat i garaget. - Nej, det är första gången. Jag lovar!
- Du ljuger. - Nej!
Jag ser att din näsa växer.
Pinocchio!
- Hej, älskling. - Hej.
Hur var er dag, då?
Den var fantastisk.
Jag hade en jättebra dag.
Jag träffade ju den här, så...
Vi sprang in i varandra i förmiddags.
I kön till liften.
Vi längtade väl båda efter någon... Jag skojar bara.
Nej, vi har haft en bra dag. Härlig brädåkning och trevliga samtal.
Du sa att du är väldigt religiös.
- Det sa jag inte. - Jo, det gjorde du!
Inte att jag är väldigt religiös.
Jo. Det är okej.
Vad är det för fel med det?
Jag berättade för "den här" att jag inte är ateist.
- Vem fan är "den här"? - Du sa ju så tidigare!
- Gjorde jag? - Ja.
- Jag träffade "den här"... - Det var bara ett skämt.
Trotsade ni folkmassorna i dag?
Förlåt, vad sa du?
Trotsade ni folkmassorna? Det var mycket folk i backarna i dag.
Jag undrade om ni gav er ut ändå.
Det var jättebra.
Det var kanon. Vi åkte hela förmiddagen.
Sen gick vi tillbaka efter lunch, för det var nåt stort som inträffade.
Vi var på restaurangen högst upp i backen.
- Utsikten var fantastisk. - Det är ett härligt ställe.
Och så... kom det en lavin.
- En lavin? - På riktigt?
Skojar du?
Men det...
Förlåt. Det låter bara så lustigt när vi säger det på engelska.
"An avalanche."
Hur ska jag säga, då? "Avalanche!"
Hur som helst, vi satt där, och det var...
Då kom en kontrollerad lavin. Det var...
En kontrollerad lavin, okej.
Den växte sig ganska stor rätt snabbt. Jag har aldrig sett en så stor lavin.
Det var liksom...
Ett tag såg det ut som om den skulle störta in i restaurangen.
Det var starkt.
Jag får fortfarande gåshud när jag pratar om det.
- Vad gjorde ni, då? - Det fanns inte så mycket att göra.
Det var fruktansvärt.
- Blev du rädd? - Stackare.
- Mår barnen bra? - Ja, alla mår bra nu.
Du blev lite rädd, men det var inte...
Den var ju kontrollerad. De vet vad de gör.
Han blev så rädd att han sprang i väg från bordet.
Va? Nej, det gjorde jag inte. Nej, nej, nej...
- Joho! - Nej, nej, nej. Det gjorde jag inte.
- Du sprang i väg från bordet. - Va? Nej, det gjorde jag inte alls.
- Jo, det gjorde du. - Okej! Nej, det gjorde jag inte.
När lavinen kom sprang du i väg från bordet.
Nej, det gjorde jag verkligen inte.
- Jo! - Nej, nej, nej.
Du tog mobilen och skidhandskarna och rusade ifrån mig och barnen.
Men snälla...
Det gjorde jag inte.
Jag minns det inte så.
- Okej. Hur minns du det, då? - Inte så, i alla fall.
Men det...
Tomas... Du sprang ifrån mig och barnen.
Snälla Ebba. Jag gjorde inte det.
Kan man ens springa i pjäxor? Kom igen!
Jag tror att vi fortfarande...
...är påverkade av det som hände.
Man är lite skakig. Men vad...
Kan man inte springa i pjäxor?
- Va? - Kan man inte springa i pjäxor?
Alltså...
Tomas säger att man inte kan springa i pjäxor. Det är ju löjligt!
Händer inte sånt väldigt snabbt? Man vet inte hur man reagerar.
- Kan man inte springa i pjäxor? - Inte springa ordentligt. Nej.
Jag har inte åkt skidor på flera år, så jag är fel person att fråga.
Shit! Det här är...
Vad underbart!
Ska jag ta ditt vin?
Vad är det som händer nu?
Det här är inte vi. Jag känner inte igen oss.
- Jag känner inte igen dig eller mig. - Jag känner inte igen dig heller.
- Jag vill inte ha det så här. - Nej.
Jag är fortfarande helt darrig efter den här jävla middagen.
- Ge mig en kram. Jag behöver en kram. - Jag också.
Fan!
Jag stänger av den.
Krama mig nu. Krama mig.
Men det är...
Det är så konstigt att du inte kan erkänna vad som hände.
Vad är det som är konstigt? Att vi har olika bild av det som hände?
Jag kan inte erkänna din bild av det som hände. Jag upplevde den inte så.
Verkligen inte så som du beskrev det. Och som du satt vid middagen-
- och försökte övertyga alla andra om att din bild stämde...
Visst. Huvudsaken är att jag inte vill ha det som under middagen.
Det var pinsamt. Det var fruktansvärt.
- Fan! - Så kan vi inte ha det.
- Det är inte vi. - Nej, det är det inte.
Jag vill att vi ska ha en gemensam upplevelse av...
Är du där igen? Ska vi ha en gemensam upplevelse av det som hände?
Det är viktigt för barnens skull och för vår.
- Vad är det för upplevelse? - Lyssna på mig.
Kan vi bara enas om att det kom en jävla lavin-
- och att vi blev rädda, men att det gick bra?
Fan, det köper jag.
Var det det du pratade om? Förlåt.
Ja, samma uppfattning.
Fan, det köper jag.
- Då kör vi på det. - Ja.
Vi två var med om en lavin.
Fan... Vi är på semester nu och ska inte hålla på med sånt här.
Vi får lägga det bakom oss nu.
Det kom en lavin.
Vi blev jävligt rädda, men det gick bra.
- Okej? - Okej.
Bra.
Har du nyckelkortet?
Vi har publik.
Säg att vi vill tala ostört.
- Kan vi få tala ostört? - Vad vill du?
Kan vi få tala ostört med varandra, tack?
Eller?
- Hej. - Hej.
- Är du vaken? - Ja.
Harry, din vante ligger här ute vid pappa.
Va?
Den ligger på andra sidan om pappa.
Jag funderar på om jag ska åka lite skidor ensam i dag.
Va?
Jag tror att jag vill åka ensam i dag.
Okej.
- Om du inte har nåt emot det. - Nej, det kan man ju vilja.
Men? Eller?
Åk, du. Vi kan ses här hemma senare.
Vadå?
- Mamma vill åka skidor själv i dag. - Det vill inte jag.
Det är väl klart hon ska få göra det. Det kan vara skönt att åka i egen takt-
- och inte behöva ta hänsyn till oss andra.
Jag skulle också gärna åka, alltså om det finns tillfälle.
Du kan ju ta mitt Visakort.
Det behövs inte.
- Okej. - Jag använder mitt eget.
- Se dig för! - Säg till innan nästa gång.
Säg "bågen fälls ner" eller nåt.
- Gick det bra, älskling? - Ja.
Kolla de här hundarna. Eller inte bara hundarna, för övrigt.
- Hej, älskling! - Hur är det?
Jag går ut med dem och så kommer jag tillbaka.
Han är så jävla skön.
- "Italian stud." - Precis.
Han talar åtminstone engelska.
Han pratar så mycket engelska som vi behöver.
Det är ju sant!
Du verkar ha haft många män, eller?
Ja, det har jag nog.
Har du nån överenskommelse med din man eller kille där hemma?
Nej, verkligen inte.
Han tar ansvar för sina relationer, och jag för mina.
Det funkar ganska bra.
Du ser väldigt förvånad ut.
Blir ni inte svartsjuka på varandra?
Om han har det härligt med en annan kvinna, kan jag väl ge honom det?
Du menar alltså att du blir glad om han är med en annan kvinna?
Det ger jag honom gärna.
Charlotte, jag kan förstå det i viss utsträckning. Du är ung och vacker.
Men blir man aldrig rädd för att bli lämnad eller ensam i en sån relation?
Absolut! Men samtidigt har jag ju byggt upp en massa andra relationer.
Jag har jättemycket människor som är viktiga för mig i mitt liv.
Det är inte bara min man och mina barn.
Jag kan inte bygga upp min självkänsla bara på-
- att vara kvinna i en relation, eller mamma.
Okej, jag förstår. Men samtidigt...
Fungerar det? Hur vet du att folk inte mår dåligt av att leva så?
Hur vet du att dina barn inte mår dåligt av att du lever så?
Jag, som vilken ansvarstagande förälder som helst-
- gör så gott jag kan för att mina barn ska känna sig trygga och må bra.
Jag är helt övertygad om att de mår bra.
- Framför allt så mår jag bra. - Ja...
Det är ju det bästa jag kan ge dem.
Okej. Men hör här...
Du måste väl ändå hålla med om att bygga en relation-
- med en annan människa, ett helt liv-
- man får barn, gifter sig och skapar ett hem, är jävligt mycket mer värt-
- än en natt med "Alberto Tomba" här på ett hotell i Frankrike.
- Håller du inte med? - Varför måste man välja?
Jag har båda två. Jag har långa och korta relationer.
Jag blir pro... Du förstår väl att det är provocerande?
Jag kan inte tro att det är så lätt.
Jag vet inte...
- Ebba, allvarligt... - Jag försöker förstå dig.
Det kanske är fel läge att prata om de här grejerna.
- Vi kan ta det en annan gång. - Nej, nu.
- Coola ner dig. Skål på dig. - Skål.
Harry, vad...
Harry, stanna.
Harry, vänta! Hallå!
Vad håller du på med? Va?
Vet du vad som händer om du ramlar här?
Det är skitfarligt. Hörru.
Vad säger du?
Snälla, prata med mig. Säg vad det är. Säg.
Snälla, du kan inte bara mumla.
Jag är rädd att ni ska skilja er!
Stanna där, Vera!
Vera!
Kom, nu går vi.
Känn på den.
- Det är ingen som ser. Kom igen. - Nej!
Två minuter. Kom igen. Snälla.
Gå inte! Come to Papa!
- Hej! - Hej!
- Välkomna! - Hej, Tomas.
- Har du varit här förr, Fanny? - Ja, det är min tredje säsong.
Okej! Wow.
Men det är första gången jag åker med Mats.
Det har varit jättekul.
Vi har faktiskt haft det väldigt bra.
Så fint.
- Hur har ni haft det? - Jo...
Vi har haft det fantastiskt.
Jättebra. Det är en fantastisk plats att ha med barnen på.
Underbara förhållanden... Det är ju så mycket snö.
Jag fick åka ensam en dag också. Fyra timmar ensam.
- Vi ska se till att du får det också. - Det gör jag gärna.
Verkligen. Det är helt underbart att få köra i sitt eget tempo...
Ni två kanske vill åka tillsammans.
Det hade varit grymt.
Eller hur! Det måste ha varit jävligt länge sen ni åkte.
- Ja... - Jag tycker ni ska göra det.
Vi kan väl se?
Kan ni inte åka i morgon? Jag kan ta barnen.
Du behöver inte få dåligt samvete.
Jag tänkte mer att de är här på semester och kanske vill åka lite själva.
Okej. Förlåt...
Förlåt mig.
Det var inte meningen att bestämma över er semester. Förlåt!
Det är lugnt.
Herregud!
Det var väldigt gott.
Vad bra.
De sa att de skulle öppna ny nattklubb.
Så jag gick dit och knackade på. "Behöver ni personal?"
Jag fick sätta mig mittemot barchefen, Micke.
Han var ganska hotfull.
- Vad betyder det? - Han frontade mig.
- Han var ganska aggressiv... - Ja.
Han var liksom så här: "Du vill jobba här. Har du jobbat i bar förut?"
Jag bara: "Ja, jo..." "Men är du duktig?"
Jag bara: "Ja, ja, jag är väldigt duktig." Så klart.
Och så började han tjata på: "Bra, för vi har ett koncept..."
Vi var med om en lavin häromdagen.
Vad säger du?
Att vi var med om en lavin.
Hamnade du mitt i en?
Berätta, då!
Vi sitter ju här, så det gick bra.
Men... Saken är den...
Vi skulle äta lunch. Vi hade fått in maten och börjat äta-
- och så hör vi en stor smäll, en sån man hör hela tiden här nere.
Jag gillar det inte, men Tomas säger att det inte innebär nån fara.
I alla fall. Alla på restaurangen vänder sig åt det hållet.
Vi ser hur snön dansar nedför berget. Det är fantastiskt.
Det är väldigt vackert att se.
Folk börjar ta foton. Vi också.
Vi tar kort på Vera och Harry. Allt är så bra, så.
Tills vi inser att nåt är fel.
Hela den här snömassan börjar komma...
...rakt emot oss.
- Kommer den rakt emot er? - Ja.
Den växer och blir större och större.
Plötsligt inser man...
...att nåt är väldigt fel.
Paniken sprider sig och folk börjar springa och skrika.
Det är kaos.
Snömassan är säkert 50 meter hög...
...och kanske 100 meter bred. Den kommer fort.
Så jag tar tag i Vera och Harry.
Jag försöker lyfta upp båda två, men det går inte.
Jag vänder mig mot Tomas för att få hjälp att bära bort barnen.
Då ser jag min man ta sina skidhandskar och sin mobil-
- och springa så fort han kan bort från oss.
Sen blir allt vitt.
Jag står där med barnen och kan inte ta dem därifrån.
Det är så intensivt. Jag hör ett ljud som jag fan aldrig har hört förut.
Jag tänker att nu...
Jag ropar på Tomas...
...men han kommer inte.
Jag vet inte hur lång tid som går.
Men så...
...kommer det ingen lavin.
Så allt som slår emot oss...
...är bara snörök från lavinen.
Själva lavinen nådde inte ända fram till uteserveringen.
Jag står där och håller om mina barn-
- och plötsligt är himlen blå igen.
Maten står kvar på bordet.
Folk börjar komma tillbaka.
De inser att det inte var nån jävla lavin.
Jag vet inte vad jag ska göra. Jag sätter mig ner och fortsätter äta.
Och så kommer Tomas tillbaka.
Vi säger ingenting, vi fortsätter bara att äta.
Ja...
Jag har ett problem.
Jag sitter här på ett lyxhotell, men jag är inte lycklig.
Jag mår inte bra. Jag har det inte bra här.
Tomas, kan du säga nåt? Det här känns helkonstigt.
Jag vill bara säga...
I såna där situationer är man inte alltid-
- helt medveten om vad man gör.
Man försöker bara överleva.
När överlevnadsinstinkten sätter in, så är det inte helt säkert-
- att man klarar av att behålla sina vanliga värderingar...
...och så.
Visst, men då ska man kunna erkänna vad som hände efteråt.
- Och stå för det. - Gör du inte det?
Hur tänker du, Tomas?
Det är tredje gången han frågar. Kan du vara snäll och säga nåt?
Harry!
Vad har vi sagt om att använda den inomhus?
Herregud! Kom och sätt dig.
Du måste säga nåt.
Förlåt. Det är Tomas nya leksak.
Jättebra.
- Gick det bra? - Ja, det gick jättebra.
Ska vi gå, eller?
Ska vi gå eller stanna kvar?
Ja, det borde vi.
De behöver ju terapi.
Jag är ledsen, men vi kan inte prata med varandra om det.
Det kan nog vara bra för dig, och er båda-
- att försöka se det här i ett större-
- och mer förlåtande perspektiv.
Om du ser på hur vi människor fungerar, och även djuren-
- så är det som så att när vi ställs inför en extremt farlig situation-
- så väcks en kraft inom oss människor. "Jag vill överleva."
Då handlar man rent instinktivt.
Det är en urkraft som gör att man vill bort därifrån.
Jag tror att...
Fienden i det här fallet är den bild vi har av hjältar.
Vi matas med hjälteskildringar och krav på-
- att vara hjältar och att visa hjältemod i fruktansvärda situationer.
Sanningen är dock den att när verkligheten-
- ser oss rakt i ögonen, och dödsångesten gör sig påmind-
- så är det väldigt få som agerar hjältemodigt. Ta Estonia som exempel.
I Estonia-katastrofen omkom 850 människor.
137 överlevde. De som överlevde...
De hade gått över lik, knuffat undan barn och gamlingar.
Fruktansvärda saker!
Sen måste de leva med det de hade gjort.
Men man kunde inte döma dem för det.
Jag kan inte identifiera mig-
- med folk som trampar ihjäl sina egna barn för att överleva.
Nej, det...
Det är inte det det handlar om här.
Man måste ta hand om sina barn, som inte kan ta hand om sig själva.
Men Tomas sprang i väg från oss.
Men du måste ändå beakta allt som Tomas är-
- allt han har gjort för dig, hur mycket han älskar dig och barnen.
Det hände på en bråkdels sekund.
Om det kom in en full man med en vinflaska och anföll nån av oss-
- hade jag gett mig på honom instinktivt, trots att jag inte är våldsam av mig.
Jag är inte våldsam av mig.
Du vet ju inte heller vad du hade gjort, tror jag.
Du blev ju jätterädd när...
Jag går tillbaka.
Det är ju... intressant att när det händer nåt sånt här...
Vi var väl i nån form av chock.
Man kan få så olika upplevelser av situationen.
Jag har inte förstått...
...att du upplevde det på det här sättet.
Du har inte sagt det.
Kan du inte dela med dig av hur du upplevde det?
Ja, fast det...
Jag tycker inte det är speciellt relevant nu hur jag upplevde det.
Det är uppenbart att du har upplevt det...
...på ett väldigt dramatiskt sätt.
Så du delar inte Ebbas version av det som hände?
- Nej. - Det gör du inte?
Jag delar inte den upplevelse av det vi var med om.
Jag delar inte den. Du har rätt till din egen upplevelse. Självklart.
Men jag delar inte den.
Vi har ju allt på film.
Vi har det i mobilen. Det är väl bara att kolla där.
Är det okej om jag visar er?
- Det räcker nu. - Nej.
- Jag tror verkligen... - Jag går och hämtar din mobil.
- Så klart vi blev rädda... - Jag förstår det.
Men vi är ju här! Vi har liksom... Harry och Vera... De mår bra.
Jag vill verkligen se det för att få det ur världen.
Jag känner att jag måste det. Får jag det?
- Ja, visa dem. - Bra.
Kan ni komma?
Här kommer den.
Här sitter vi.
Visst är det du som filmar?
Pappa!
Här ser vi tydligt nån som springer bort.
Är vi överens om det?
Man hör ju dina steg också.
Jag kan hålla med om att det ser ut som om jag springer.
Bra!
Tomas, du kanske tänkte att...
I en lavinsituation är det väldigt svårt-
- att ta sig ut ur snön-
- så att du kan gräva upp dem, ifall de hade begravts.
På samma sätt som att när trycket sjunker i en flygkabin-
- så ska man först sätta syrgasmask på sig själv, och därefter på barnen.
Du gjorde egentligen det som är rätt i en sån situation.
Det var väl så du tänkte? Eller hur?
Fy fan...
Jag undrar hur jag hade reagerat om du hade gjort så mot mig.
Ja...
Du kanske också hade sprungit och lämnat dina barn.
Du vet ju inte det. Man kan inte veta nånting.
Nej...
Hur tror du att du hade reagerat?
Nu pratar vi om dig och Tomas.
Varför det?
Jag tror att jag hade reagerat som Ebba. Jag hade inte kunnat springa.
Så du menar att det är skillnad på män och kvinnor?
Nej, jag menar bara...
Du och Tomas är ändå samma typ av man.
Om man jämför er med till exempel Filip...
Jag tror aldrig att Filip hade kunnat springa och lämna sin familj.
Du tror alltså att Filip, som är 21 år och bor hos mamma och pappa-
- och inte har några barn, skulle försvara sin familj, men inte jag?
Rent hypotetiskt-
- är det väldigt stor skillnad på din generation och oss nittiotalister.
På samma sätt som det är väldigt stor skillnad mellan dig och din pappa.
Du tar ju mycket mer ansvar för familj och barn än vad de gör.
Du säger att rent hypotetiskt är det större sannolikhet-
- att Filip, som är en tanig liten kille-
- hade skyddat sin familj mer än jag-
- eftersom jag är född på 70-talet och håller på med extremsporter.
Fanny, jag har alltid tagit hand om min familj.
Jag har alltid sett till att de har det väldigt, väldigt bra.
- Okej? - Okej.
- Men var är dina barn nu, då? - Det vet du.
Och din fru?
- I Oslo. - Ja!
Du säger att du gör allt för dem-
- men nu är hon där ensam och tar hand om dina barn.
Och du är i Alperna på semester med en tjugoårig tjej.
Tycker du att det är ett problem?
Nej, men jag fattar ju att ditt ex tycker det.
Vad är det?
Ingenting.
Kan du inte bara...
Kan du inte bara sluta tänka på det?
Jag bara...
Jag funderar bara på vad jag har...
...gjort eller vad jag har sagt.
Men du har inte sagt... Kolla här.
Älskling, du har inte sagt nåt, och du har inte gjort nåt.
Det var bara en hypotetisk diskussion.
Jag vet att du gör allt för att skydda din familj. Jag vet det, allvarligt.
Och ja, jag tror...
Jag tror att du skulle anstränga dig och skydda mig om det händer nåt.
Ja, men...
Kan vi inte släppa det här och sova?
Säger du det för att du menar det eller för att du vill sova?
Jag säger det för att jag menar det.
Jag gör det. God natt, nu sover vi.
Tänk inte på det mer.
Nej, säg inget mer! Snälla.
Jag tänkte inte säga nåt.
Kan du inte bara försöka blunda.
- Blundar du? - Ja.
Andas.
Men vad är det?
Du kan inte påstå att du inte menade det, för du sa det.
Du sa att du undrade vad jag hade gjort-
- och att det var mer sannolikt att jag skulle svika min familj än Filip.
Jag menar Filip!
Jag tänker att du är väldigt full och trött.
Nu har du liksom fastnat i nåt. Jag vet inte vad det handlar om.
Fanny, om jag sa till dig...
Tänk om jag sa att jag tycker att du är en sån...
Det finns många kvinnor som inte kan få barn, och du är en sån kvinna.
"Du är en kvinna som inte kan få barn."
"Du är inte tillräckligt mycket kvinna."
Då skulle jag säga: "Okej! Vad synd!" God natt, nu sover vi.
Om jag sa till dig...
Om jag sa till dig att jag tror...
Lyssna på mig nu! Om jag sa till dig...
Inget du tänker nu har du inte redan sagt. Fattar du?
- Men förstår du... - Ja, jag förstår!
Jag förstår.
Och nu...
...tar vi det i morgon.
Okej?
God natt. Nu sover vi.
Jag måste bara veta att du litar på mig.
Det här är så viktigt för mig.
Jag litar på dig. Okej?
- Varför gör du så när du... - Jag kan inte ta det här på allvar.
Vi har hållit på i flera timmar. Snälla...
Shit!
Jag litar på dig. Kan vi sova nu?
Du är fan galen!
Inte konstigt att din fru ville skiljas.
Vad sa du? Vad sa du nu?
Du, då?
- Ja? - Har du åkt mycket?
Nej, nu, de sista åren, har det väl blivit...
...mest med familjen och så.
Det är ljust ute, alltså.
- Okej. Är du redo? - Ja, ja.
Det är ju perfekt!
Det blir ju fan inte bättre än så här!
Ska vi inte åka skidor idag?
Hallå? Är du där?
Ska vi inte åka skidor idag?
- Åka skidor? - Ja?
Jo, det ska vi kanske.
Du luktar vin.
Mamma, får vi glass?
Får vi glass, mamma?
- Ja, det kan ni väl få. - Jag vill också ha glass!
Men vänta. Vi måste äta frukost först.
- Vi har redan ätit. - Ja, för länge sen.
Yoghurt och ägg.
Okej. Visst. Ta lite glass, då.
- Jag vill ha choklad! - Kan jag få min telefon?
Fy fan, vad fint!
Tomas!
Vad snyggt!
Vi tar samma väg, men vi tar baksidan.
Jag tror inte jag vill åka mer.
Va?
Är du okej?
Kan vi bara prata lite grann?
Vad vill du prata om?
Nej, jag vet inte...
Tomas...
Du!
Mår du dåligt, eller?
Du kanske skulle prova att skrika lite.
Seriöst. Jag gick till en psykolog i två år.
Det hjälpte inte ett skit.
Sen gick jag ut i skogen och skrek i fem minuter.
Sen mådde jag skitbra.
Det där är fysiskt. Det sätter sig i kroppen på en.
Jag menar allvar. Det är ingen som hör oss. Kom igen!
Ska jag sitta här och skrika, alltså?
Bara skrik. Jag räknar till tre. Ett, två, tre!
Bra. Ta i från magen. Ända ner från magen.
- Ett, två, tre! - Nej, vad fan, lägg av.
Jo, kom igen! Jag menar det.
Gör det ordentligt!
Fy fan!
Fy fan, i helvetes jävla... skit!
Bra!
Tjena, killar!
- Har ni kul? - Va?
- Har ni kul? - Visst, visst!
- Schyst ställe. - Ja, det är ett schyst ställe.
Ja, ja.
Jag skulle bara säga att min kompis sitter där borta.
Hon tycker att du är den snyggaste killen i den här baren.
- Okej! Tack. - Så lite, så. Ha så kul!
- Detsamma! - Skål!
Ursäkta? Jag var tvungen att komma tillbaka.
Jag hade fel. Hon syftade inte på dig.
Min kompis syftade på nån annan.
Hon syftade inte på dig.
- Okej. - Förlåt. Det var mitt fel.
- Det är ingen fara. Tack. - Ha så kul, bara.
Det var mitt fel. Jag är hemskt ledsen.
Jag pekade faktiskt på nån annan...
- Nu går vi. Ta det lugnt! - Men det... Ta det lugnt.
Vad fan, driver de med oss?
- Hörni! Är ni roliga, eller? - Nej då.
Är vi lustiga, eller?
Har vi gjort nåt?
- Vi ville bara be om ursäkt. - Visst.
Förlåt.
Jag pratade inte med dig.
Jag pratade fan inte med dig.
Förlåt. Förlåt.
Ja, hej, det är Tomas här. Jag är på hotellet.
Var är ni någonstans? Klockan är... kvart över sju.
Jävla skit också!
Vad fan, sitter du där?
Vad fan gör du här?
Har det hänt nåt?
Nej, men jag har letat efter er överallt. Var har ni varit någonstans?
Jag har ringt, jag har skickat liksom tusen sms.
Alltså, vi har varit här, och så har vi varit i badhuset.
Andrea, vänta lite.
Pappa är i korridoren!
Pappa, det finns inget nätverk.
- Va? - Det finns inget nätverk!
Nej, nej, jag får kolla på det.
Ebba?
Ja.
Ja, men självklart.
Ja...
Jo, men det förstår jag.
Du har varit i ett förhållande i fem år.
Och så har du lust att...
...leka lite.
Men det förstår väl han också?
Ja! Det är så typiskt dig!
Vänta, jag måste prata klart.
Nej då, det går bra.
Du, Andrea, jag ringer upp dig igen. Ja. Fint. Hej.
Du...
Pappa! Det funkar fortfarande inte.
- Vadå? - Nätverket.
- Okej. - Det funkar inte.
Kan du inte låta bli att släpa in de jävla skitgrejerna?
Nej!
- Kommer du? - Ja, jag ska bara ta på mig byxor.
Har du nyckelkortet?
Du spelar ju.
Va?
Du gråter ju inte på riktigt.
Va?
- Nej, det kanske jag inte gör. - Men herregud!
Ebba, Ebba, Ebba, kom, kom, kom.
Jag fattar att du är besviken på den här personen som har visat sig.
Jag är också jättebesviken på honom.
Fan, jag hatar honom!
Jag hatar honom så jävla mycket.
Och jag...
Jag kan ju inte förlåta det han har gjort, för att...
Han har gjort en massa andra saker förut också. Han har liksom...
...ljugit, han har varit otrogen... Ja, han erkänner.
Han fuskar i spel...
...när han spelar med Harry och Vera.
Fattar du vad patetisk den här personen är? Och jag...
Jag kan inte leva med honom längre!
Jag vill inte göra det.
Det är fan inte bara du som är ett offer här.
Jag är för fan också ett offer.
Jag är för fan ett offer för min instinkt!
Tomas.
Nej, jag kan inte sluta!
Kan du vara så vänlig och gå in?
Fan, nu går vi in! Okej?
Tomas.
Lugn, lugn, lugn.
Tack för hjälpen.
Tomas.
Tack.
Men för fan, Tomas.
Sätt dig ner! Sätt dig ner!
Nu måste du ta och lugna ner dig. Titta på mig.
Andas, andas, andas.
Tomas, snälla...
Andas.
Tomas, du väcker barnen, okej?
Du väcker barnen.
Gode gud!
Tomas, kan du vara snäll och lugna ner dig lite?
Pappa?
Harry, det är lugnt. Pappa har varit lite ledsen.
Det är ingen fara.
- Mamma? - Det är ingen fara.
Pappa?
Pappa, vad är det?
Vera, pappa är bara lite ledsen. Det går över.
Vad är det med honom?
Pappa!
Pappa! Men pappa!
Mamma!
- Kom! - Mamma!
- Kom, mamma! - Mamma!
Mamma!
- Mamma!! - Pappa...
Kom!
Pappa har varit lite ledsen. Det är ingen fara.
Det går över.
Tomas?
Ja?
Är du säker på att det är ofarligt?
Ja, men det är ju markerat.
Ja, men man ser ju inget.
Jag kan åka fram och kolla.
Bra.
Okej, Harry, du kan komma!
Sen du, Vera. - Sist du, Ebba!
Okej!
- Går det bra? - Ja.
Det är en fin backe.
Det blåser hårt och är väldigt dimmigt, så det är viktigt att vi håller ihop nu.
Jag åker först, och ni håller er tätt bakom mig.
Om jag stannar nu, då vill jag att ni stannar ovanför mig.
Det kan vara så att jag stannar ovanför nånting som är farligt. Okej?
- Bra. - Bra.
Då kör vi.
- Är det okej? - Ja.
- Ta det försiktigt, bara! - Följ ljudet, bara!
Jag ska visa hur vi tar oss ner.
- Okej? - Okej.
Ebba?
Ebba!
- Ebba? - Mamma?
Ebba, hör du mig? Är du där?
Va?
Hjälp mig!
Jag kommer, Ebba!
Helvete!
Vänta här. - Ebba!
Jag kommer, Ebba! Vänta där!
Jag kommer!
Hjälp mig!
Pappa?
Pappa!
Pappa?
- Harry? - Pappa!
- Vera? - Mamma!
Vi kommer nu.
Mamma! Pappa!
Vi klarade det!
- Vi klarade det. - Ja.
Bra.
- Vill du ha hjälp? - Det går bra.
Oj, oj, oj.
Vad händer?
Vad håller han på med?
Herregud, alltså!
Är allt okej med dig?
Kan du försöka köra lite försiktigare?
Han är ju ett skämt!
Det är helt sjukt!
Alltså, är det ingen annan som kan köra i stället?
Alltså, det här går ju inte!
Jag vill stiga av. Kan du öppna dörren?
Kan du vara snäll och öppna?
Hon är verkligen rädd. Kom igen nu.
Gratis bergochdalbana, gott folk!
- Han är helt vansinnig. - Han kan ju inte köra!
Mamma?
- Nej, alltså, allvarligt. - Öppna dörren! Jag vill gå av.
Öppna dörren!
Men öppna dörrhelvetet! Jag vill gå av. Snälla!
Vera, tar du din jacka?
Lugna ner er nu! Nu tar vi och lugnar ner oss, okej?
Ta det lugnt!
Bete er som folk, för annars kan nån bli skadad.
En i taget.
Låt kvinnor och barn kliva av först.
Snälla...
Lugnt och fint!
Jättebra. Lugnt och fint.
Se er för när ni kliver ut på vägen.
Är du okej?
Det var jättebra att du gick av, tycker jag.
Är du okej?
- Men det går inte. - Nej.
- Hon stannar. - Vad sa du?
- Hon stannar. - Ska hon vara kvar där?
Herregud, han är ju helt...
Stopp, stopp, stopp!
Alltså, det är så dumt!
Han kör ju som en jävla idiot!
- Vad händer nu? - Tja, jag vet inte.
Alltså, han kan ju inte köra buss.
Han kommer ju att köra nu.
Alltså...
Det är ju livsfarligt.
Det är ju helt sjukt!
Mats?
- Kan du bära henne lite? - Är du trött?
- Vill du ha en cigg? - Nej, tack.
Jo, förresten. Får jag ta en?
- Ja. Visst. - Tack.
Röker du, pappa?
Ja, det gör jag.